Движи се, ръка! Хамон ще достигне главата ми!
Трябва да сторя нещо, преди това да се случи!
Лорд Дио!
Ще ви открия ново тяло.
Откъс от 4-и декември 1888 г. от в. "Лондон Прес":
"73 от 452-та жители на Уинд Найтс Лот
изчезнаха безследно през нощта.
Следователите имат една следа, предоставена им от свидетел.
Забелязани били четири външни лица
да изгарят мъжки дрехи в подножието на урвата.
А един от тях е видян да троши
странна каменна маска с чук."
Работата ни приключи!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО
Две звезди паднаха от небето
и море от светлина и тъма ги погълна,
а образувалите се вълни блъскат се една в друга.
Слънцето ще води тоз', който по пътя на честта върви,
а онзи, който амбициите си следва, го очаква саможертва.
С разтуптяно сърце и изгаряща воля...
С яростни юмруци и преливаща смелост
той напред се впуска, без опасения.
Съдба от кръвта му отредена...
Джо-Джо!
Глава 9 "ПОСЛЕДНИЯТ ХАМОН!"
"Наследникът на фамилия Джостар Джонатан Джостар
се венча за Ерина, единствената дъщеря на Пенделтонови.
Замислят да прекарат медения си месец в Америка."
Господи! Кое време е станало!
Скоро ще отплават!
Г-н Спийдуагън! Без малко да ги изпуснете.
Съжалявам, че закъснях. А къде са те?
Вече са на борда.
Скоро отплават. - Какво? Къде са?
Отец Стикс, очакваме добри резултати в Мексико.
Ще сторя всичко по силите си.
Джонатан! Къде си? - Чупка!
Тухли ли са турали вътре, бе, мама му стара?
'Де да знам?
Няк'ъв странен китаец ми каза да го качим.
Абе, чухте ли нещо? - Стига си мрънкал и се размърдай!
Няма да ни платят, докат' не си свършим работата!
Ама че простаци!
Сър Спийдуагън! Ето ги там!
Сър Джостaр!
Прекрасно събитие! Желая ви всичко най-хубаво!
Винаги ще съм ви на среща.
Дотрябвам ли ви, ще пристигна на бегом!
Макар че, навярно, само ще се пречкам.
Сър Джостар! Лек път!
АТЛАНТИЧЕСКИЯТ ОКЕАН, НА ПЪТ ЗА АМЕРИКА
Самотна птичка, отделила се от ятото?
Ерина... Случило ли се е нещо?
Защо плачеш? - Това са сълзи от радост.
Понеже съм заедно с теб.
Дори тогава се стремеше да си истински джентълмен,
независимо от обстоятелствата. И сега държа в обятията си
гордия Джонатан Джостар.
Чувството е взаимно.
Когато сърцето ми бе замръзнало в отчаяние, ти дойде и го сгря.
Радвам се, че спасих свят,
в който живееш ти. Де и татко да можеше да се запознае с теб.
Ерина, хайде да вечеряме!
Джонатан!
Тъкмо щях да те предупредя да си пазиш главата.
Иска ми се този ден никога да не свършва.
Да му се не знае, та това е машинното.
И го изпуснах на мръсно място.
Може и да го зарежа, ама ще ми донесе някоя друга пара.
Господи...
Определено ти харесва да ме тормозиш.
Не, благодаря. Никога не съм пила алкохол.
Само една глътка.
Не е толкова силно. Опитай.
Ето.
Ти!
Джонатан? - Не! Абсурд...
Дио е още жив...
Ерина, върни се в каютата и не забравяй да заключиш вратата!
Какъв е тоя сандък? Ключалката е отключена.
Много странно.
Вътре виждам отражение. Значи сандъкът е заключен
отвътре!
Стой! Ти си...
Новото ми тяло тук ли е? - Дио!
Джонатан е разстроен. Нещо се е случило.
Джо-Джо, погледни. Виж на какво приличам.
С причина ти се показвам в този си вид.
Питаш се защо ще се показвам толкова слаб?
Понеже, Джо-Джо, въпреки че преди те презирах,
сега те уважавам.
Уважавам куража ти, духа и силата ти.
Чак сега го разбрах. - Дио!
Джо-Джо...
Ако не беше ти, никога нямаше да се сдобия с мощта на маската.
Обаче заради теб светът се изплъзна от ръцете ми.
Ако съществува бог на съдбата,
то той е обвързал нашата съдба най-здраво.
С теб сме всъщност едно цяло.
Ще взема тялото на единствения човек, когото уважавам,
и ще живея във вечна слава!
Такава е съдбата ми!
Ще бъде безболезнено, това е последният ми дар към теб!
Очите му... Не! - Живей като мое тяло, Джо-Джо!
Джонатан!
Ерина...
Джонатан... - Ери... на...
Много жалко. Ако стоеше кротко,
щеше да умреш безболезнено.
Прехвърляш се от приказката си в ада,
чудиш се какво става и нямаш думи?
Джо-Джо никога ли не ти е разказвал? За мен, митичният обитател на мрака?
Може и сега да не ме разпознаваш, но трябва да ме помниш,
Ерина Пенделтон.
Не. Сега си г-жа Ерина Джостар, нали така?
Дио!
Корабът е пълен с чудовища!
Както наредихте, изцедих живота на един пасажер.
И вече повечето от кораба са се присъединили към семейството ни!
Следващата спирка е Америка. Нали така, лорд Дио?
Не мога да говоря.
Не мога дори да дишам.
Ерина... Ерина!
Трябва да я спася...
Не мога да създам хамон.
Я гледайте, лорд Дио!
Сополанкото дъх не може да си поеме! Неговият хамон е вън от играта!
Така му се пада, щом ви се изпречва. Време е да си поиграем.
Или да изчакам няколко минути,
докато се задуши? - Уан Чан!
Няма да търпя обиди към Джо-Джо!
Той е човекът, който ме осакати така.
Покажи му малко уважение и го обезглави безболезнено.
Слушам, лорд Дио.
Тялото на скъпия ми приятел ще стане мое бъдеще!
Джонатан!
Замислил е нещо! Отстъпи!
Може да крие последен трик в ръкава си!
Безпомощен е! Лорд Дио го надценява!
А сега ще изгреба мозъчето ти с пръсти!
Трябва... да спася Ерина.
Трябва да използвам наведнъж малкото останал хамон в тялото ми.
И малко ще е достатъчен!
Внимавай, Уан Чан!
Нещо се скъса в тялото ми.
Нещо жизненоважно. - О, не!
Това... е краят.
Последният ми хамон... Беше твърде слаб,
за да унищожи напълно зомбито. Но е достатъчно.
Какво?
Джо-Джо трябва да е направил нещо на тялото на Уан Чан!
Наруши функциите му и не го унищожи.
Накара го да се вкопчи здраво в машинарията.
И се е вкопчил право във...
Водещият винт на перката!
Силата на едно зомби може да го спре от движение!
Спре ли винтът да се върти, парата в буталото ще се натрупва!
И не след дълго...
Корабът ще се взриви!
Джонатан, какъв ужас.
Как може да ни се случва това? - Бягай, Ерина.
Корабът ще се взриви.
Не разбирам какво става.
Идва ми в повече.
Не зная дали да плача, или да крещя.
Или просто да припадна.
Но едно мога да кажа.
Ерина Джостар...
Ще умре заедно с теб.
В топлите му устни, уви,
усещам смъртта.
Джонатан Джостар умира.
Но пък сме заедно. Искам вечно да е така.
Докато корабът експлодира и всичко изгори.
Докато всичко изчезне.
Няма лошо да плачеш.
Но ти... трябва да живееш.
Като от история от някоя книга!
Искаш да спася бебето и да побягна?
Жесток е за мене този героизъм.
Единственото ми желание е да умра до теб.
Онази жена загина,
за да защити детето си.
Майка ми е постъпила по същия начин за мен.
Спасявай се с детето. Бързо!
Смяташ да взривиш кораба!
Джо-Джо, упорит докрай!
Но и аз съм същият!
Аз ще живея! Ще живея на всяка цена!
Заедно с твоето тяло!
Зомбита!
Изяжте Уан Чан и оправете буталото!
Експлодира.
Джонатан!
Вече се взривява!
Трябва навеки да се браня от слънцето!
Затова съм се подготвил в случай на експлозия!
Ерина, гледай внимателно!
След като Джо-Джо не може да ползва стила,
лесно ще открадна тялото му!
А после ще вляза в онзи сандък, моят скромен будоар.
Подслончето ми може да издържи на взрив от един тон динамит!
Идвам, Джо-Джо!
И те приветствам с добре дошло, мое ново, вечно тяло!
Джонатан!
Дио...
Както каза, съдбите ни може би действително са едни.
Усещам странна топлота към теб.
Сега животите ни са едно.
И ще изчезнат заедно с този кораб.
Сбогом... Ерина.
Пусни ме, Джо-Джо!
Хайде! Помисли само! Ще ти хареса вечният живот, нали?
Мога да изцеря раните ти и да живееш вечно с Ерина!
Джо-Джо?
Той е...
Мъртъв.
Джонатан Джостар Умира на 7-ми февруари, 1889 г.
Джонатан Джостар почина в забвение.
Животът му бе част от история,
невидима за обикновените хора.
Те никога не ще чуят историята за неговите
благородни подвизи.
Ала неговите потомци ще я чуят.
Новият живот, който растеше в мен тогава,
със сигурност ще чуе неговата история.
Скоро след това Ерина Джостар бе спасена близо до Канарските острови.
И книгата за каменната маска за кратко е затворена.
Ала това бе едва началото на едно ново приключение.
ЧАСТ 1: КРЪВТА НА ФАНТОМА КРАЙ
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3
Повторна редакция и оформление на текста: KoP3Le7o
В следващия епизод
Беше есента на 1938 г. - Радвам се да се видим, Спийдуагън.
Откъде го знаеше, копеленце? - Оправи се с него!
Аз съм Джоузеф Джостар. Викай ми Джо-Джо.
Глава 10 "Джо-Джо в Ню Йорк"